Egy kis kiruccanás
Egy szép napon Jázmin az erkélyen könyökölve épp Agrabah város lakóit figyelte. Odalent a szűk sikátorokban nagy volt a sürgés-forgás. Jázmin elgondolkozva felsóhajott.
- Valami baj van? - kérdezte Aladdin, amikor látta kedvese gondterhelt arcát.
- Csak az jutott eszembe, vajon milyen lehet egy olyan nap, amit nem itt, a palota fogságában kell eltölteni? - felelte Jázmin, majd folytatta:
- Elmenni egy olyan helyre, ahol senki sem tudná rólam, hogy hercegnő vagyok.
Ebben a pillanatban Rajah, a tigris száját is nagy sóhaj hagyta el. Az előtte díszelgő vázán ugyanis egy dzsungel képe volt látható.
- Úgy látom, Rajah is szívesen tenne egy kis kiruccanást - mondta Jázmin, majd átölelte a tigrist.
Hirtelen Aladdinnak eszébe juttot valami, ami mindkét problémára megoldást nyújthat.
- Tudok egy helyet, ahol Rajah is jól érezné magát, és rólad se tudná senki, hogy hercegnő vagy - szólalt meg lelkesen Aladdin.
Felszálltak hát a repülő szőnyegre, ami elrepítette őket egy buja növényzetű dzsungelbe.
- Nahát! Soha életemben nem láttam még ilyen színkavalkádot! - ámuldozott Jázmin.
Rajah nyomban belevetette magát a dús aljnövényzetbe. Csíkos teste szinte teljesen láthatatlanná vált a hosszú fűszálak között. Nem győzte kérlelni Jázmint és Aladdint, hogy bújócskázzanak vele. Aladdin azonban folyton orra bukott a kilógó gyökerekben, Jázmin pedig rendre a lelógó liánok fogságába esett.
- Hát, itt most tényleg nem érzem magam hercegnőnek! - kuncogott magában Jázmin.
Jázminnak egy idő után olyan érzése támadt, mintha valaki figyelné. Mielőtt azonban még megszólalhatott volna, Aladdin észrevette Rajaht.
- Nézd, pontosan úgy csinál, mint a vázán lévő tigris! - súgta oda kedvesének.
Jázminnak egészen összeszorult a szíve, mikor látta, mennyire élvezi Rajah a szabadságot.
- Nem gondolod, hogy Rajah boldogabb lenne itt, mint velünk a palotában? - kérdezte Aladdint.
Ezután bánatos szívvel ugyan, de megkérte Aladdint, vigye vissza őt a palotába, és hagyják itt Rajaht. Ahogy a repülő szőnyeg felé sétáltak, Jázmin ismét úgy érezte, mintha valaki figyelné őt.
Rajah időközben megéhezett. Megpróbált egy-két szem gyümölcsöt leszedni a fáról, de sehogyan sem sikerült. A palotában ugyanis hozzá volt szokva, hogy ezüsttálcán szolgálják fel neki az ebédet.
A nagy nyújtózkodásban Rajah egész kimelegedett. Ám a forró, párás dzungelben egyetlen olyan helyet sem talált, ahol egy kicsit hűsölhetett volna. Egyre csak a palota szökőkútjának hűsítő permete után áhítozott.
Amikor mindezek után Rajah észrevette, hogy Jázmin és Aladdin eltűntek, nagyon megijedt. Erős honvágy kerítette hatalmába.
Aladdin a varázsszőnyegen ülve megvárta, amíg Jasmine szed egy csokor virágot.
- Viszek magammal néhány szál virágot, ami majd Rajah új otthonára emlékeztet - mondta Jázmin.
Miközben Jázmin a virágokat szedte, újból az az érzése támadt, mintha valaki figyelné. Amikor körülnézett, még a szája is tátva maradt a csodálkozástól: egy seregnyi kis állat vette őt körül. Úgy csodálták Jázmint, mintha még sohasem láttak volna ehhez hasonló szépséget.
- Azt nem tudják, hogy hercegnő vagy, de azt azért ők is érzik, hogy nem mindennapi leánnyal van dolguk - állapította meg büszkén Aladdin.
Ebben a pillanatban Rajah kiugrott a bozótból, és felpattant a varázsszőnyegre.
- Úgy látszik, Rajah is rájött, hol a legboldogabb - örvendezett Jázmin, és vidáman integetve búcsúzott az állatsereglettől.
Jázmin a palota kertjében elültette a virágokat.
- Miért ne telepíthetnénk egy minidzsungelt ide, a palota parkjába? - mondta Jázmin - Legalább lesz hova mennünk, ha egy kis változatosságra vágyunk.
Vége
|